Første verdenskrig, kjent som Den store krigen
var en global konflikt som varte mellom juli 1914 og november 1918.
Den 11. timen, den 11. dagen i den 11. måneden
trådte våpenhvilen med Tyskland i kraft.
De siste timene under undertegningen av våpenhvilen
begynte armeene å trekke seg tilbake fra stillingene
men kampene fortsatte langs fronten
siden befalhavere ville erobre grunn før krigen tok slutt.
Dette er historien om mennene som gikk "over toppen" for å seire.
ARGONNESKOGEN 8. NOVEMBER 1918
Krist legeme... I Farens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
Sørg for at han kommer fram. - Bli her hos meg.
Kaptein Roberts. Vi har lett etter deg. - Kan du hente Richardson?
Har du noen gode nyheter?
Dessverre ikke. Du skal inn i kampene igjen.
- Hva snakker vi om? - 40 eller 50 mann.
Tre maskingevær for sperreild, bombekastere som støtte.
- Det høres ut som problemer. - Treffer dere vernene med granater
er det bare å rykke fram. Tyskerne er for få.
Sørg for at alle har nok ammunisjon.
Sender du ut 365. for å flankere oss? De fargede soldatene?
Med dem på venstre presser dere tilbake den tyske fronten.
- Er de stridsvante? - Spiller det noen rolle?
- Har du et problem med det? - Hvis de ikke er stridsvante, ja.
Jeg vet at vi ikke deler oppfatning om de svarte soldatene.
Men disse guttene kan slåss. De er klare.
- Ålreit. - Er du ok?
Ja... Bare litt skjelven.
- Hva byr du meg på? - Brandy, min venn.
Du og din fordømte brandy.
Faen, og du løy ikke.
God jakt.
Er du ok, Will?
Ja... Bare litt skjelven.
Det går over.
Mennene er klare.
Ja, la oss få det overstått.
Hold hodene lavt, gutter.
Blyregnet er forbigående.
Ikke gjør det lett for hunerne.
Nå skjer det. Det er dette dere har trent for. Det vi har forberedt oss for.
Dere er alle klare.
Det er ingen fare. Opp med det.
Sir.
- Bajonett på. - Bajonett på!
Nå gjelder det, karer! Vi ses på den andre siden!
Lykke til, sir.
- Er du truffet, sir? - Nei, jeg kan ikke gjøre dette!
- Hva? - Jeg klarer det ikke!
- Jeg klarer det ikke! Slipp meg! - Hold opp!
Will! Will! Her borte!
Fortsett framover!
Følg etter meg og ikke stopp!
- Fortsett framover! - Beinet mitt!
- Hjelp meg! - Nei, bli der.
- Hvem er dere troppsleder? - Det er deg nå, sir.
Gode Gud, jeg lever. Takk, Jesus!
Godt å se dere, sersjant. Vet du hvor vi er?
Ikke et sted jeg vil bli på. De river oss i filler.
Vi må ha en jævlig god plan.
- Så du noen andre? - Alle andre er skadde eller døde.
- Har vi en feltradio? - Nei.
Hent en kurér.
Ned, ned. Hør etter, vi er over på andre siden, våpnene er ikke ødelagt.
Er ved målet. Hold deg nær bakken. Gå!
- Helvete! Jeg trenger en ny kurér. - Nei!
- Sir, det begynner å bli for farlig her. - Vi må bevege oss.
Fram med granatene.
Vent til de bytter løp, kast granatene deres og løp.
På mitt signal.
Nå!
- Er du uskadd? - Ja, men føttene mine gjør så vondt.
- Slutte å prate. - Helvete!
- Hvor har du vært? - Den veier jo et tonn.
Kom an.
Vi har maskingevær og støttetropper. Vi må ta dem ut.
Kirby og Pincelli, granater.
Quinn og Cardinni, dere følger meg etter smellet.
Vi dekker hverandre til slutten av skyttergraven. Vi må være forsiktige.
Din tur. Vent, vent.
Nå!
Her kommer de!
Vil du være med, Mick?
- Jeg raner ikke de døde. - Dumme irer.
Helvete!
- Se her, Card. - Luger!
- Hvorfor finner du de bra sakene? - Jeg har vel flaks.
Hvem drepte han for å få det?
Ikke noe er visst hellig lenger.
Sir?
- Skyttergraven er sikret. - Takk, korporal.
- Har du sendt en kurér? - Ja, sir.
- Flere nyheter? - Hunerne er ferdige.
Det strømmer inn regiment. Vi eier denne bakken nå.
Takk, korporal.
Var det noe mer?
Ja.
Jeg mener nei, sir. Det har vært en lang dag.
Vi går og finner litt ordentlig mat, korporal.
- Sir. - Sersjant, korporal.
CHAUMONT, FRANKRIKE 9. NOVEMBER 1918
Oberst, det er noe du burde kjenne til.
Vi har brutt gjennom tyskernes linjer i Argonne.
- Har det blitt bekreftet? - Ja, to ganger.
"Kompani D, 365. regiment har forsert tyskernes frontlinje.
Rapportert 07.00, ingen videre kontakt." Hva er dette?
365. er en enhet med fargede.
Rapporter tyder på at enheten isolert eller tapt.
- Sitter de fast der? - Det virker sånn, sir.
Sir, de beskytter 77. infanteridivisjons flanke.
- Widdle Cs divisjon? - Ja, sir.
- Har det kommet i avisene? - Ikke ennå, sir.
Jeg må fortelle generalen det. Kom med meg.
Har dere hatt kontakt med dem?
- Ikke ennå, sir. - Vi ville meddele deg straks.
2. Armé har gjort framrykninger i Argonne, men disse har klart det.
Tillatelse til å snakke fritt, sir.
Vær så god, oberst.
Når våpenhvilen trer i kraft vil de alliertes sist erobrede grunn
bli nytt okkupert fransk territorium.
- Hva er det du ber meg om? - Vel...
Det er litt komplisert, sir. På den ene siden kan guttene bli helter.
Det ville styrke moralen hos de fargede der hjemme.
- Men på den andre siden... - Tyskerne vil ha tilbake høyden sin.
Ja, sir.
Det kan bli et pr-mareritt.
Hvis alle blir drept.
- Vet vi om de lever eller er døde? - Vi vet ingenting ennå, sir.
Jeg vil lese noe for deg.
"Negre, akkurat som andre mennesker, handler ut fra motiv.
Hvorfor skulle de gjøre noe for oss
hvis ikke vi gjør noe for dem?
Hvis de risikerer sine liv for oss
må de drives av sterke motiv
selv løftet om frihet.
Og løfter som er gitt, må også holdes.
En dag kommer vi til å få fred, og da vil en del svarte menn
huske hvordan de gjennom stillhet, stadig blikk og med bajonetter
hjalp menneskeheten til denne fullbyrdelse.
Men jeg frykter at det vil finnes hvite menn som glemmer
at de med ondskapsfulle hjerter og svikefull tale
strebet for å hindre dette.
Vennlig hilsen Abe Lincoln."
Døde eller levende, disse guttene har ofret mye i denne krigen.
Vi skal finne dem
og siden få dem ned fra høyden.
Jeg vil ha resultater, ikke unnskyldninger!
Hvis ikke 369. regiment kommer med artilleriet til fronten er det kjørt!
Vi har for mange falne. Utfør ordren!
Artilleriet skulle ha ryddet en vei for oss i denne sektoren.
Men de har ikke klart treffe noe. Kan du begripe det?
De har ikke truffet et mål under hele den jævla krigen.
Hvordan gikk det for deg?
Vi har ryddet sektor 3.
Det var der vi støtte på de fargede soldatene fra 365. tropp.
Ingen vet hvor de er nå.
Guttene i 40. har ikke fått nok trening.
Noen av dem hadde ikke engang gevær.
Motstand?
Det var maskingevær å ta seg forbi og vi spredde oss ikke ut.
Vi måtte ta oss gjennom skyttergravene, en etter en.
Jeg mistet hele troppen min.
Falne?
Ja, sir.
- Det var et vanskelig oppdrag, Will. - Ja, det var det.
- Det er godt å være tilbake. - Jeg har et nytt oppdrag til deg.
Troppen med fargede soldater sitter fast bak fiendens linjer.
Man vil ha en letegruppe som finner dem og fører dem tilbake.
Jeg vet ikke, sir... Noen av mennene kommer ikke overens med fargede.
Det er ordrer fra høyeste hold.
Ja, sir.
Gi meg det andre kartet.
- Kan jeg hjelpe deg, kaptein? - Jeg søker menig Cain.
Jenkins, løft på din late ræv.
- Se om du kan finne Cain. - Ja, sir.
Jeg vet ikke hva du skal med ham til. Negre vet ingenting.
Unnskyld, kaptein?
Skal dere lete etter Roberts tropp? Helvete...
Jeg syns at vi lar franskmennene ta seg av niggerne.
Jeg vet ikke noe om det, kaptein.
Har du aldri hatt en nigger under din kommando?
- Nei. - Vanskelig gjeng, de niggerne.
- De er ikke så smarte som du og jeg. - Det vet jeg ikke noe om.
Onkel Sam kler dem i uniform
og kaller dem soldater. Alt er bare for syns skyld.
Jeg skal gi deg et råd, kaptein.
Ikke finn de niggerne. De fortjener alt de får.
Du vil vel ikke ha det sånn? Man sitter fast med disse dumme apene.
Skal du bare stå der, boy?
Menig John A. Cain, rapporterer til tjeneste, sir.
Der ser du. Niggere kan oppføre seg.
Du har blitt beordret
til å tjenestegjøre under kapteinen her.
Forstått?
Oppfattet... sir.
Er du frekk, boy?
- Menig, utstyr og gevær? - Nei, sir.
Vi skaffer det. - Takk, kaptein.
Jeg tar over nå.
Rivers. Husk hva jeg sa.
Du vil ikke ende som meg.
Kaptein.
- Hvordan går det her oppe, kaptein? - Bare bra.
- Hvordan går det for ham? - Vi vet ikke om han har gått seg vill.
Men han vet hvor han skal?
Vi er på vei til deres siste kjente posisjon.
Tror du at de fortsatt er der ute?
De er amerikanske soldater.
- Ja, men lever de? - Jeg vet ikke.
Det er vanskelig å vite.
Krigen kanskje er over før vi finner dem.
Ja, men når har vi noensinne vært så heldige?
En gang skal være den første, sir.
Thomas.
- Sersjant, hva har vi her? - En smerteleir, sir.
- Kaptein! Kaptein... - Hva skjer her, søster?
- Røde kors feltsykehus. - Du er langt hjemmefra.
Frøken Clairborne.
- Hvem er alle disse? - De er fra litt overalt.
De ble utsatt for gass. Vi gjør det vi kan her og sender dem siden av sted.
- Er det tyskere jeg ser? - Ja, de også.
Alle er like mye verd i Røde kors sine øyne.
- Dere er ikke sikre her, frøken. - Er noen sikker når det er krig?
- Er det fordi jeg er kvinne? - Nei, jeg...
Jeg setter pris på uroen din, men det var dette jeg meldte meg til.
- Er du her for å hjelpe til? - Det hadde vi gjerne gjort.
Men vi prøver å kontakte troppen som havnet bak fiendens linjer.
- Vet du hvor de kan være? - Noen kom hit i morges.
Menig Cain!
- Kan du føre oss til dem? - Ja.
Vil du ha et til?
- Bort med kortstokken, mine herrer. - Noe nytt?
Hør etter nå. Tyskerne vet at krigen stort sett er over.
Land som kontrolleres av de allierte kommer til å bli fransk landsbygd.
- Det liker nok franskmennene å høre. - Joseph sa de befant seg på en høyde.
Vi er her og høyde nr 473 ligger ved Market River, nordvest for oss.
Det er områdets høyeste høyde. De kan være der.
- Vet vi engang om de lever? - Joseph sa at de var der.
- Hvem har spurt deg? - Døde eller levende, vi følger ordrer.
Noen spørsmål? Jeg stilte et spørsmål: Noen spørsmål?
- Nei, sir. - Ålreit. Gjør dere klare.
På med utstyret, gutter.
Vi skal finne noen tapte niggere. Vi burde la tyskerne gjøre slutt...
- Kutt ut! - Er du på hans side?
- Cardinni, ro deg ned. - Pakk sammen og hold kjeft.
Hva tror du?
Jeg vet ikke. Det er vanskelig å si...
- Kanskje de har noe å spise. - Kanskje de ikke er hjemme.
Mick, jeg ser ikke en dritt.
- Jeg syns det ser forlatt ut. - Det betyr ikke at det er det.
Taktisk framrykning, to og to. Hvem stiller opp?
- Hvem stiller opp? - Jeg går.
Jeg går.
På mitt signal...
- Godt gjemmested. - Skyt med maskingeværet.
Quinn og Pincelli, deres tur.
Quinn og Pincelli, det er deres tur. Kom an!
Jeg må lade om.
Maskingeværet deres river oss i filler. De har posisjonen min.
Løp, løp! Det er deres tur.
- Du skulle aldri gjøre det igjen. - Jeg løy.
Det sitter fast!
- Har du noen flere ess i ermet? - Nei, det var alt.
Det er vår tur.
- Hva i helvete var det? - Klart!
- Klart. - Sir?
- Er dere uskadd? For en skuddløsning. - Ja.
- Hvem er befalet ditt? - General Russel Simmons, 33.
Jeg er kaptein Will Rivers fra 432.
Tyskerne angrep og vi ble delt opp. Vi så dem ikke før dere avslørte dem.
Vi har lett etter dem hele dagen. De har eliminert patruljene våre.
- Skulle du meddele at krigen er slutt? - Nei, dessverre ikke.
Vi prøver å kontakte en tropp fra 365. som er isolert.
Buffalo-soldater?
- Vet du hvor de er? - Du må komme med meg, sir.
Kom inn.
- Forstyrrer jeg, sir? - Slett ikke. Kom inn.
Du vil sikkert vite at tyskerne har skrevet under våpenhvilen.
Jeg fikk akkurat et telegram.
Hva gikk de med på til slutt?
I sammendrag: Opphør av kamphandlinger.
Tilbaketrekning av tyske styrker til andre siden av Rhinen.
Alliert okkupasjon av Rheinland og brohoder lenger øst.
Bevaring av infrastruktur, gi opp fly, krigsskip og krigsmateriell.
Løslatelse av alle allierte krigsfanger, sivile og krigserstatning.
Ingen løslatelse av tyske fanger
og ingen slutt på marineblokaden mot Tyskland.
- Krigen er over. - Krigen er over, sir.
Når?
"Vilkårene begynner å gjelde kl. 11.00 11. november."
- Vet presidenten om det? - Vi fikk høre det av stabssjefen hans.
- Går de med på alt? - President Wilson er veldig fornøyd.
Han skal informere Kongressen og så tale til nasjonen.
- Sir... - Var det noe mer?
Franskmennene har bedt om at vi presser tyskerne til siste stund.
Ja...
- De vil altså ha mer territorium. - Det virker sånn, sir.
Iblant lurer på jeg om ikke prisen er for høy for å være en alliert.
Mange bra karer vil dø.
Mange bra karer gutter har alt gjort det.
Ålreit...
Informer alle at stående ordrer gjelder.
De skal følge samme ordrer til kl. 11.00.
- Sir? - Vi skal jage de jævlene til slutten.
- Kl. 11.00, oberst. - Som du vil, sir.
- Jack. - Ja, sir?
- Noen nyheter om negrene? - Ikke så vidt jeg vet, sir.
- Vi vet fremdeles ikke hvor de er? - Nei, sir.
- Får jeg stille et spørsmål, sir? - Ja da.
Hvorfor akkurat de negrene?
- Du kjenner vel til kallenavnet mitt? - Blackjack.
Jeg ledet 10. kavaleri da det besto av bare svarte.
Vi kjempet ved San Juan Hill sammen.
Beste soldater jeg har hatt gleden av å lede.
- Jeg telegraferer, sir. - Si fra om du hører noe.
Ja, sir.
Krigen er over.
Sir? Hva er det, sir?
- Er alt i orden? - Ja, jeg er bare trøtt.
- Det kan jeg tenke meg. - Jeg er ok.
Takk, det holder.
- Skal jeg be de andre hvile? - Nei, la dem holde på med det de gjør.
- Krigen tar kanskje slutt før daggry. - Ja, kanskje.
Kanskje det.
Men det er underlig at de sender oss ut når vi er så nær slutten.
Det er kanskje viktig.
Det er mye bry bare for å redde noen svarte gutter på villspor.
Husker du da vi tok oss inn via den franske kysten?
Støvlene var våte av saltvann i flere dager.
Da vi marsjerte mot fronten så jeg en svart soldat for første gang.
- Franskmann? - Ja.
De var på vei tilbake fra fronten, og de hadde på seg...
Jeg trodde at det var ører og fingre i et snøre rundt halsen. Husker du det?
Nei, det husker jeg ikke.
Jeg husker at jeg syntes det var så underlig.
Senere fikk jeg vite at kom rett fra franske kolonier i Afrika.
Og i deres stammer pleide man å bære ører og fingre...
...fra fiendene sine. Det viste ekte krigerånd.
De viste mot i strid, omtrent som trofeer.
- Som indianerne? - Ja, akkurat.
For et syn.
Krigere...
...eller barbarer?
- Vi kan spørre en indianer. - Ja, finn en indianer.
Kan jeg få litt påfyll?
Det holder, takk.
Roberts og jeg vervet oss samtidig.
- Vi ble befal samtidig, også. - Virkelig?
Hvordan har det seg at han ble befal over de der fargede guttene?
Han sa alltid at hudfargen ikke definerer en mann.
Jeg antar at han har rett.
Det hadde han ikke mye for. Han er død nå.
- Vi drar ved soloppgang. - Ja, sir.
Om krigen tar slutt mens jeg sover...
...la meg sove.
God natt, sir.
- Hva tror du skjedde her? - Korporalen ble skremt.
Hvorfor har vi stoppet? Vi burde virkelig fortsette.
Menig. Så du noe?
Jeg vet ikke. Det er noe som ikke føles bra.
- Lik, ingen tegn på strid. - Det er noe som ikke stemmer, sir.
- De har kanskje noe bra på seg. - Kanskje mat.
- Har du noen ønsker? - Man skal ikke skjende de døde.
Hvorfor ikke?
- For helvete! Hva skjedde? - Jeg lette bare etter suvenirer.
- Tysk granat, skjult. - Hvor ille er det?
- Det kommer til å bli bra. - Hell litt whisky på det.
- Jeg fryser! - Det ordner seg, Pincelli. Hold ut.
- Jeg vil ikke dø her! - Du kommer ikke til å dø.
- Gi ham litt whisky. - Jeg vil ikke dø, sir!
- Hjelp meg å trykke på såret. - Du får dra hjem nå.
Du får dra hjem til 41st Street.
- Gi denne til broren min. - Du kan gi ham den selv!
- Hjem. - Jeg vil ikke dø her, Card!
Herre, gi ham evig hvile.
Din jævel! Det er din feil. Det er din jævla feil!
- Cardinni! Ro deg ned, Cardinni. - Jeg skal drepe ham!
Slipp meg!
Hør på meg! Du har fått for langt. Du må skjerpe deg.
Jeg skjønner. Forstår du?
Er det oppfattet?
God ide, sir. Vi har tapt to av våre nå.
Sir!
Hva gjør vi her ute? Vi blir drepte for en gjeng niggeres skyld.
Karer...
Et par ting...
Jeg...
Jeg lider av... granatsjokk.
Og jeg forstår det ikke, jeg vet ikke hva det er.
Jeg er ingen feiging. Jeg tror ikke det.
Men da vi tok den tyske linjen...
...og kameratene deres døde...
I stedet for å være leder, gikk jeg i oppløsning.
Jeg ville løpe og flykte fra krigen.
Jeg hoppet opp og sto midt i skuddlinjen...
...og en svart gutt stoppet meg og dro tilbake meg ned i sikkerhet.
Og...
...nå står jeg her.
Mennene vi søker...
Svart eller hvit, det spiller ingen rolle!
Når dere drar hjem gjør dere som dere vil, og behandle svarte som dere vil.
Når dere står foran Skaperen ser han på de valg som dere har tatt.
Men her i dag, nå...
...er de mennene soldater i USAs hær, uansett farge.
Vi har ordrer om å hjelpe dem evakuere.
Hvis dere vi stikke, så gjør det da.
Jeg forstår.
Jeg har tenkt å bli.
Jeg blir.
Begrav kameratene deres før dere går.
Sersjant.
- Sir. - Der har vi den nye krigføringen.
- Det stemmer nok, sir. - Men det er for sent i denne krigen.
- Kan jeg gjøre noe for deg, oberst? - Vi har hørt fra 77.
De kan fremdeles være i live. De er fast på høyden i sektor 174.
- I live? - Tyskerne tror visst det.
- Da får vi dem hjem. - Ja, sir.
- Hvem pokker er det som skyter? - Aner ikke.
Vi kommer ut.
- Johnson? - Det var som pokker! Cain?
- Hva jeg er glad for å se deg. - Unnskyld, sir.
Korporal Johnson, spaning i 365.
- Vi ventet en patrulje. - William Rivers, kaptein.
- Er du med Buffalo-soldatene? - Ja, sir!
- Da finner vi dem. - Denne veien.
- Dere ble truffet hardt. - Ja, sir. Det var et voldsomt angrep.
- Hvor lenge har dere vært her oppe? - Et par dager, tror jeg.
Ingen forsterkninger?
Dere er de første soldatene vi har sett.
- Hvem og hvor er befalet ditt? - Sersjant Perry, han er der inne.
Posisjoner ut mennene dine og vent. - Kom med meg.
Vi finner plasser her og lenger opp langs veien. Del dere opp.
Det var som bare!
- Vi visste ikke om du hadde klart deg. - Du kjenner meg...
Kaptein. Du tok med mannen vår tilbake. Takk.
- Er du her for å gi oss forsterkninger? - Nei, sersjant.
- Hvor mange har du med deg? - Vi er fem igjen.
Det var ikke mye til hjelp.
Ordrene mine er å føre dere tilbake bak våre linjer.
Ordren kommer rett fra Washington D.C. Krigen er nesten over, sersjant.
- Det er på tide å evakuere. - Ja, vi hørte det.
Tyskerne har sluppet sånne over oss.
- Hvorfor blir dere da? - Med all respekt, sir...
- Vi overgir oss ikke. - Jeg mistet to menn for dette.
Menig, forlat oss. Jeg vil snakke med Rivers.
Ja, sersjant.
Jeg beklager at du mistet to menn.
- Noen nyheter om kaptein Roberts? - Kaptein Roberts er død.
Var han din venn?
Han var en god mann.
Vet du hvor mange jeg mistet da vi tok høyden?
- Nei, sersjant. - 27.
- Modige menn, alle sammen. - Det tror jeg sikkert.
Vi landet i Frankrike i sommer. Vi trente for strid, ventet oss det.
De ga oss spader i stedet for våpen.
Vi gravde skyttergraver, bar ammunisjon, hentet materiell.
Kaptein Roberts tryglet og ba om et ordentlig oppdrag.
En sjanse til å krige. De sa at vi ikke passet til det.
Det må ha vært vanskelig å høre det.
En dag kom et ordentlig oppdrag, en ordentlig kamp.
Vi holder stand til forsterkninger kommer eller krigen tar slutt.
Du forstår, kaptein, dette er våre linjer.
Og vi forlater dem ikke.
Er du klar over...
...at all grunn under alliert kontroll går tapt for tyskerne?
- Nei. - Høyden dere har inntatt...
...ligger langt bak fiendens linjer, flere kilometer.
De vil kjempe som hunder for å ta den tilbake.
Det forandrer ingenting. Vi skal holde denne høyden.
Jeg forstår hvorfor du er her, sir.
Vi velger denne striden. Du trenger ikke gjøre det.
Hva om jeg beordrer deg?
Det er ikke din kamp, kaptein Rivers. Du og dine menn
har fremdeles god tid til å ta dere tilbake til deres... hvite venner.
Si hva du vil gjøre.
Hva sa han?
Dette er ditt kompani. Du trenger ikke følge meg lenger.
Om du ikke har noe imot det, avslutter jeg gjerne dette med deg.
Når drar vi?
Det gjør vi ikke.
Ordrene våre er å få disse mennene hjem.
- Bli og forsvare høyden? - Nettopp, så tar vi dem med hjem.
Sir, kan vi prate uforstyrret?
Tyskerne kommer til å omringe oss. Hvordan skal vi...
- Vi blir og kjemper. - Will...
Vi blir og kjemper.
Sir.
Får jeg si noe?
Der hjemme skiller hudfargen oss.
Men her ute er vi alle ett.
Dere er alle mine brødre.
Og jeg vil aldri glemme båndet vi deler eller blodet vi blør.
Takk.
Jeg hadde sikkert ikke funnet veien tilbake likevel.
Vi har skrapt til oss alt vi har kunnet: maskingevær, gevær, granater
ammunisjon så det holder, og franske Chauchat, men de virker ikke.
Og de tyske maskingeværene.
Hør, vi er her.
Tyskerne slår til ved vårt svakeste punkt. Hvor er det?
Der, sørsiden. Det er vanskelig å se fienden gjennom alle trærne.
Plasserer vi maskingeværene på toppen vil tyskerne prøve å ta dem ut.
Vi plasserer dem på nordsiden, rett under bakketoppen.
- Det virker bare om de inntar høyden. - Derfor lurer vi dem dit.
Vi plasserer ut soldater lengst ned på sørsiden.
Når tyskerne angriper gjør vi en skinnretrett så tyskerne følger etter.
- En felle? - Akkurat.
Det kan gå. Men om de følger etter, mister vi stillingen vår.
Denne lille høyden forsvarer vi til enhver pris.
Eller "Custers siste strid".
- Håper dere vet hvordan man graver. - Vi setter i gang.
Takk, soldat.
- Kan du betjene den, Cardinni? - Ja.
Er du sikker på det?
- Ja. - Det er ikke så komplisert.
Sir, mennene har gravd nok.
Maskingevær, granater, bombekastere og nok ammunisjon.
- Hvordan ser flanken ut? - Menn på begge sider.
Alt vi kan gjøre nå er å vente.
Takk.
- Jeg går og ser til mennene. - Ja da.
Menig?
Jeg vil gi dere dette, sir.
Sir? Sir!
- Krigen er vel snart slutt? - Ja.
- Kan vi holde stand til da? - Vi får se i morgen.
- Det er fantastisk, hva? - Hva?
Samme himmel som hjemme, men flere verdener imellom.
Menig? Hvordan føles det å slå en offiser i ansiktet?
- Hva snakker du om? - Jeg vet at det var du som reddet meg.
- Jeg har ikke... - Hvorfor? Du skyldte meg ikke noe.
Alle blir redde, sir. Iblant trenger man bare litt oppmuntring for å orke.
Sir! En tysk offiser kom viftende med hvitt flagg.
- Hva vil han? - Han vil prate med deg.
Jeg har alt sagt det, korporal!
- Mennene deres er litt nervøse. - Han er ren, sir.
- Kan jeg ta ned hendene? - Vær så god.
Er det noen av herrene som har en sigarett?
Ikke noe slår tobakk fra de amerikanske sørstatene.
Du kom under hvitt flagg, kaptein. Hva vil du?
Amerikanere er alltid rett på sak.
- Jeg er her så dere kan overgi dere. - Forklar.
- Du vet nok at krigen er over i morgen. - Kl. 11.00.
Korrekt.
Deres stilling er derfor meningsløs. Vi vil vel ikke ha mer blodsutgytelse?
Jeg...
Jeg tror at vi har tenkt å bli.
Disse fargede guttene har kjempet vel. Det beundrer jeg.
Men det er bare tåpelig å fortsette.
Jeg har infanteri og artilleri på vei opp hit akkurat nå.
Dere er omringet. Dere kommer ikke til å overleve.
Du vil vel ikke at alle mennene dine skal dø? Gjør du, kaptein?
Korporal og menig, eskorter kapteinen tilbake til våre forsvarslinjer.
Ja, sir.
Du har til daggry på å ombestemme deg.
Så begynner jeg å skyte.
Sir, fremdeles ingen fiende i sikte.
Jeg stoler på at tyskeren holder ord.
- Artilleriet blir vanskelig. - Ja, men jeg har en ide.
- Hvor mange? - Det ser ut som tre.
- 76-ere? - Ja.
Det blir vanskelig å få tak i kanonene.
Vi trenger bare kjøpe litt tid så vi kan ødelegge ammunisjonen.
- Bite hodet av slangen. - Ingen ammunisjon, ikke noe blyregn.
Da må de angripe stillingen vår og tvinge oss ut.
Jeg vil gjerne lede mennene dit og lage et helvete for hunerne.
- Er du sikker, sersjant? - Ja, sir.
Hør på meg nå. Du går inn, slår til så raskt du kan.
Dette er din høyde, sersjant. Jeg vil at du kommer tilbake hit.
Nå gjelder det. Raskt og lett, kvitt dere med det unødvendige.
Våpen og ammunisjon er det eneste. Hvis det ikke er svart - drep det.
Dere må stikke herfra. Jeg har tenkt å sprenge hele dritten.
Kom an!
Gjør dere klare. Dere vet hva dere skal gjøre.
Her kommer de!
- Ikke mer ammunisjon! - Lad om!
Der!
- De prøver å angripe flanken! - De får ikke komme bakfra.
Gå dere, jeg holder dem tilbake.
- Er du sikker? - Gå, bare. Gå!
Du oppholder dem, mens jeg forflytter meg.
En...
...to...
...tre!
Snikskytter!
- Jeg er truffet! - Hva gjør vi?
Bli der!
Jeg ser ikke skytteren.
Sir, jeg tror at vi bør retirere.
Du har rett. - Retrett! Retrett!
Thomas!
Hva skjedde, Thomas? Hvor var du på vei?
Du og jeg, vi gjør dette sammen.
Det har vært en glede...
...sir.
- Vi må stikke. - Nei...
Hold hardt i det.
Ta vare på deg selv. - Retrett!
Det er ute med meg.
Gå, dere to. Etterlat meg. Jeg tar ham.
- Vi forlater deg ikke! - Gå nå!
Før det er for sent.
Ok, på tre.
En...
...to...
...tre!
Der fikk jeg deg.
Kom an, Quinn. Nei! Kom an...
- Vi må gå, Quinn. - Kom an!
Oberst?
Alle presser mot tyskernes linjer.
- Motstand? - Tyskerne kjemper hardt.
De nekter å tro at de er beseiret.
Få hjem guttene.
Sir.
Be offiserene fortsette å presse tyskerne til kl. 11.00.
- Jack. - Ja, sir?
- Hva tror du? - Om hva da?
Tyskerne. Kan vi slå dem?
Jeg tror ikke det er siste gangen vi ser tyskerne i felten, sir.
Ja...
Da må vi gjøre det samme igjen.
Jeg sender beskjeden videre.
- Kaptein? - Jeg klarer meg.
Sir, får jeg lov...?
Nå får de vite hvem som holder høyden.
Halvparten av soldatene er døde, mange andre er skadde.
- Hva med ammunisjon? - En del har bare noen få skudd igjen.
Her kommer de.
Vi kan ikke retirere.
Og om vi blir her...
Sett på bajonettene.
Du tar venstre flanke, du går i midten, jeg går til høyre ned høyden.
- Angripe? - Ja, mens tyskerne er på vei opp.
- Forstått? - Ja, sir.
- Ålreit, utfør. Sett på bajonetter. - Bajonetter på!
Menig Cain!
Du er truffet. - Sanitet!
11.03. Krigen er over.
- Jeg fikk aldri sjansen til å takke deg. - Det er ikke nødvendig.
Krigen bestemmer ikke hvem som har rett.
Bare hvem som står igjen.
Men det vi oppnådde her...
Dette er rett. Dette er vår største seier.
Les det. Les det, er du snill.
"Kjære, William.
Helt siden vi var barn visste jeg at du alltid ville være der for meg.
Du har vært i livet mitt siden første begynnelsen, og du er her til slutten.
Jeg vet at du er optimistisk, men jeg overlever nok ikke denne sykdommen.
Og det er tilfelle kommer jeg til å dø i fred etter å ha levd med deg.
De kommende månedene blir vanskelige, men du må være sterk.
Lev livet fullt ut og gi aldri opp.
Reis til alle steder vi har pratet om. Jeg er med deg hele tiden.
Så lenge du lever, vil sjelen min være ett med deg.
For alltid din, Harriet."
Norske tekster: Per Olav Wiborg- Maurstad, www.ordiovision.com